A hét témája a Nők Lapjában: Mindig is sejtettük, hogy a Don Giovannik/Juanok titka a Donna Annák természetében rejlik. De vajon valamiféle női lényegből fakad, hogy sokszor elnyomjuk magunkban a józan észt, nem hisszük, amit látunk, és hisszük, amit csak hallunk? Vagy a saját bizonytalanságaink tesznek minket kiszolgáltatottá, csalfa szerelmeink játékszereivé? Netán oly nagyon akarjuk a szerelmet, hogy a hazugságnak is bedőlünk? Szakértőnk, dr. Bokor László pszichiáter segítségével pórul járt interjúalanyaink történeteiből merítünk tanulságokat. |
Megdöbbentem, mert azt felelte: ő ugyanazt akarja, mint én. És én hittem mintha valami lila köd borult volna az agyamra
Egy hónap múlva kitaláltuk, házasodjunk össze. Rajongott a gondolatért, sőt, azért is, hogy akkor már legyen babánk is. Neki nem volt semmije, nekem volt lakásom, kocsim, jól fizető állásom. Mondtam, lakjon nálam. Csak az keringett a fejemben mindig, hogy szeret, és gyereket akar tőlem. Szinte azonnal teherbe estem. Onnantól mindennel baja volt. Hogy miért akkor van hányingerem, amikor éppen nem dolgozik, és ráérne, hogy elmenjünk cipőt venni neki. Hogy miért nem tudok ugyanúgy szexuális életet élni vele, amikor rosszul vagyok
Üvöltött, ocsmányul beszélt velem. Arra kértem, halasszuk el az esküvőt. Erre összepakolt, és közölte, ettől a nőtől neki nem kell gyerek. Akkorra én már vettem egy nagyobb lakást a szüleim segítségével, hogy majd elférjünk. A költözésnél nem segített, négy hónapos terhesen cipekedtem a barátaimmal. Azt mondogattam: túl fiatal ahhoz, hogy megértse, milyen változások zajlanak le ilyenkor egy nő testében. Majd, ha már látszani fog a hasam, megérti…
Akkor már mindenért elkattant az agya, rugdosta az ajtót, őrjöngött. Szabályosan féltem tőle, ha megjelent, mégis azt gondoltam: semmi baj, én szeretem őt, ő a gyerekem apja, egy család kell, hogy legyünk. Csak hittem egyre, hogy ha megszületik a kicsi, és a kezébe fogja, minden megváltozik
A témáról bővebben a Nők Lapja augusztus 23-án megjelenő 34-es számában olvashatsz!