![]() |
Kattints a képre! |
Mit csinálsz ilyenkor a kocsiban? Zenét hallgatsz, kisminkeled magad, dühöngsz?
Ha ezeken túljutottam, s még mindig állunk, akkor figyelem az embereket, ki mit csinál, ki hogyan reagál, hogyan vezeti le a feszültségét, és, hacsak nincs valami sürgős dolgom, ezen remekül elszórakozom.
Pedig azt hittem, hogy te inkább tevékenyebb alkat vagy, és nem türelmes figyelő…
Sokan gondolják rólam, hogy imádom a folytonos nyüzsgést, van is ebben valami, hiszen a bátyám, Péter gyerekkorunkban örökmozgónak is hívott sok egyéb becenév mellett. Mára azért csappant ebből a lendületből, sokszor csupán az élet hozza úgy, hogy kénytelen vagyok valamit csinálni. De legalább ennyire vagyok szemlélődő, meditáló típus. Mindig irigyeltem azokat az embereket a családomban is jócskán van ilyen , akik aztán élményeiket meg tudták festeni, rajzolni, zenélni, én maximum eltáncolni tudnám, úgyhogy még csak tapogatom a megfelelő kifejezési formát.
![]() |
Ha időnként próbálnék is magamról beszélni, kissé begörcsölök, ha nem eléggé bizalmas a közeg. Zárkózottabb vagyok annál, hogy ki tudjak tárulkozni. Talán anyukámtól örököltem, de ő nálam is keményebb ember. Bennem mindez hígult édesapám könnyed kapcsolatteremtő készségével.
Igazán hányan ismernek téged?
Nagyon kevesen… De annál többen veszik a bátorságot, hogy ítéljenek. Miért, mire volnál kíváncsi?
Csupa lényeges dologra. Például mi volt a jeled az óvodában?
Görbe bot… Tényleg, most jut eszembe Milyen furcsa! Talán már akkor is lehetett bennem valami szokatlan…
Ki volt az első szerelmed?
Ki is? Az első férjem. Huszonegy éves voltam…
Kinek a képe volt az öltözőszekrényeden?
Nadja Comanecié. Ő volt az egyik tornász példaképem. Aztán George Michaelé is kint volt, de amikor megtudtam, hogy nem a lányokat szereti, levettem.
Mit csinálsz reggel, ébredés után?
Nyújtózkodom, papucsot veszek, és kimegyek…
![]() |
Kézmosás, gyümölcslé, valami harapnivaló ebben a sorrendben.
Tudsz főzni?
Azt nem állítom, hogy sokfélét, de azt jól. Legalábbis ezt állítják azok, akik kóstolták… Azt hiszem, anyukámtól születetten jó érzéket örököltem a főzéshez.
Mit szokott mondani a mamád, mielőtt elmész otthonról?
Nem lakunk együtt, de egyébként azt, amit minden mama folyamatosan mondd: vigyázz, mert hideg van, mert meleg van, mert langyos van, kösd be magad, nézz körül, ne menj át pirosban! A papám pedig mindig arra figyelmeztet, hogy vigyázzak a táskámra.
Szoktál sírni?
Könnyen elérzékenyülök filmeken, regényeken. Saját feszültségeimet, fájdalmaimat azonban csak ritkán tudom úgy levezetni, hogy kibőgöm magam.
» Itt következik az interjú II. része!